EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Jeg kan ikke tro det.
Utrolig at jeg lot deg gjøre dette.
- Vi var alle enige. - Ikke jeg.
- Vi godtok risikoen. - Det er en tabbe.
Det er slik amatører blir tatt.
Nomi, hjelp.
Will, det går bra. ID-en funket.
I England. Utgående.
Aldri det samme som innkommende.
Vi er inne i TSA og ser etter advarsler.
Bedre?
Dere er i skogen og har så vidt signal.
- Bug fikser det. - Anse Bug som fullstendig inngruppert.
Hei, Bug.
Hva skjer, Neets?
Trenger du noe?
Øreplugger.
Jeg hørte det. Og de vil ikke funke, fordi jeg snakker i hodet ditt.
Hun vet det. Hun mente det ikke bokstavelig.
Og du vet han freaker ut fordi han elsker deg.
Du kan ikke gjøre noe nå. Vi lar henne sove.
Ok, middagen er klar.
Vi kommer.
Skjer det noe, samme hvor lite, så ringer du meg.
Bug er på vakt.
Hele denne "besøks" -greia?
Det minner om FaceTime uten mobil.
Det var det jeg sa!
Vent, hva?
- TSA økte beredskapsnivået. - Hvorfor?
Enda et massedrap.
Er ikke massedrap normalt i Amerika nå?
Vær forsiktig.
Det skal jeg.
Unnskyld! Han er i et møte.
Dette er viktigere.
- ...mindre fuktig der. - Herregud.
- Kala. - Jeg forstyrrer igjen.
Nei.
Du har gjort et kjedelig businessmøte
til en sjelden glede.
- Jeg kommer tilbake. - Prioriteten er åpenbar.
Og Raj, du bruker altfor mye tid med meg,
når du har en vakker brud som denne her i samme bygning.
Skulle tro jeg ikke lærte deg noe på skolen.
Én av oss må jobbe, Ajay.
Sees senere.
- Mrs. Rasal. - Kom, Kala.
Disse shippingrapportene er falske. Alle sammen.
Alt kontrolløren godkjenner, har blitt forfalsket.
Manifestene er komplett løgn.
Gud, du er enda nydeligere når du er forbannet.
Ærlig talt. Vi sender ut gammel antibiotika, foreldede HIV-hemmere.
Vi selger ubrukelige, muligens giftige legemidler
til folk som trenger dem for å leve.
Jeg vet dette er hardt å høre,
men alt dette er standard.
Vi må gjøre plass på lagrene våre.
Og profittmarginen vår, som med alle legemiddelfirmaer,
avhenger av at vi ikke kaster bort alt som er litt under par.
Du vet om det.
Det er slik denne industrien fungerer. Alle gjør det.
Noen av de legemidlene virker fortsatt.
Vi selger den eneste typen de har råd til.
Du må stole på meg.
Dette er for det felles beste.
Hva om faren din ble sendt på sykehus
og fikk gale, utgåtte medisiner?
- Det skjer ikke. - Hvorfor ikke?
Fordi disse produktene blir sendt langt vekk.
Vi ville aldri risikert livene til våre egne.
Hvilke steder?
Ut av India. Som Kina eller Afrika, langt vekk.
Som Kenya?
Kanskje. Hvordan det?
Har du sett dette?
MASSEDRAP I NEW YORK 19 DREPT - 42 SKADD
Så mange fryktelige ting skjer.
Før lurte jeg på om jeg kunne gjøre noe for å forandre verden...
...før jeg forsto at slike tanker var ukyndige.
Å prøve å forandre verden fører bare til lidelse.
Vi kan bare forandre oss selv.
Jeg tror ikke jeg er enig.
Jeg vet det.
Derfor kan jeg ikke hjelpe.
Du satt ikke der før, gjorde du?
Jeg håper vi kan møtes igjen...
...når din tankegang ikke reflekterer deres.
Nei, prat med meg, er du snill.
Du var på raven.
Hvorfor kan jeg ikke se hvor du er?
Du kan kjenne tyngdekraften uten å vite hvordan den virker.
Det er krefter som påvirker alle liv
som er utenfor vår kontroll og forståelse.
Vi er vel enige om at ting var annerledes før.
Meget annerledes.
Det var ingen av disse massedrapene.
- Herregud. Så du de fæle nyhetene? - Vi hørte akkurat om det.
De skylder alltid på en religion,
en folkegruppe eller hudfarge,
men det ingen noensinne vil si...
- Alltid menn. - En som ikke får seg noe.
Vold har et kjønn.
Jeg elsker fedrene dine.
Det er fascinerende at hver generasjon tror på forskjellige ting.
Vi trodde på cannabis og sex.
Vi var Black Panthers.
- Fæle jævler. - Nå lager vi quinoa.
Kom igjen. Dere var alle mer interessert i mus enn i politikk.
Og hva interesserte den jødiske jenta fra Santa Barbara?
Å få slutt på patriarkatets kontroll over kvinnekroppen.
"Kopulasjon for en bedre nasjon."
Ved å ligge med alle i Oakland.
- På hvilken som helst måte. - Mamma!
De overdriver, kjære.
Jeg syns det er utrolig at ingen brydde seg om
at dere ikke visste hvem faren var.
Hva kan du gjøre når denne smiler til deg?
Det vet jeg.
Vi er her, vi er skeive! Bli vant med det!
Aldri hatt det så gøy i hele mitt liv.
Det sa du til meg en gang.
Joaquin, hva gjør du her?
Jeg ville ikke ha noe med deg å gjøre.
Og jeg gjorde mitt beste for å overbevise dem om at du var fortapt,
- men de ville se det selv. - Nei.
Pappa, mamma...
...hva gjør dere her?
Du er vår datter.
Vi skal ta deg med hjem.
Jeg er lykkelig her. Jeg vil bli.
Se hva du gjør mot din mor.
Dette... er det jeg prøvde å forklare.
De forandret henne.
Jeg innså at jeg ikke kan leve med en dritt
- som bruker ansiktet mitt som boksepute. - Nok!
Joaquin,
ta kofferten hennes.
Vil du slåss igjen... soper?
Bare hvis du vil få grisebank av en soper.
Igjen.
Takk.
Slutt. Jeg går ikke med dere.
Ikke vær barnslig.
Ikke behandle meg sånn.
Alt jeg har bygget her i verden, er for deg.
Men om du tvinger meg, avskjærer jeg deg fra den verdenen
og ser aldri tilbake.
Jeg vet dette er vanskelig for dere tre å forstå,
men jeg har et forhold med disse to
som ikke er basert på trusler eller kontroll eller penger.
Du kan ikke være skinnhellig når du lever av et fond.
Behold pengene dine. Hun trenger dem ikke.
Vær så snill...
...kom hjem med oss.
Beklager, mamma.
Jeg er hjemme.
- Hei. - Ett sekund.
- Will igjen? - Ja.
Jeg vil bare vite hva planen er
dersom ID-en ikke virker.
Som jeg sa, det er den beste jeg har laget.
Og forresten, hvordan vet du så mye om falske ID-kort?
Alle transer trenger ny ID.
Når myndighetene gjør det vanskelig, gjør jeg det lett.
Hun er ikke forbi ennå.
Det går bra.
VELKOMMEN TIL CHICAGO DEN VAKRE BYEN!
Jeg vet du føler vi kan stole på Hoy,
men hvis jeg var BPO, ville jeg ventet på deg her.
Vet de at jeg er her, er det ikke Hoys skyld.
Noen forfølger meg.
Unnskyld meg.
Diego!
For et herlig syn.
Så...
...du er jenta med rar aksent?
Det er jeg.
Jeg trodde ikke han kom.
Jeg burde ikke være her.
Både Will og jeg er takknemlige.
Han sa han skulle forklare et par ting.
Som hvorfor han forsvant i over et år
uten å forklare noe til sin bestevenn.
D, jeg beklager.
Han er lei for det.
Ja, sikkert. Vet du hva? Jeg vet ikke hvorfor jeg klager til deg.
Han hører meg jo ikke.
Kom.
Herregud.
Virkelig?
Det gir mening.
Hva da?
Å komme hit.
Kjenner du til Superdawg?
Når han blir nervøs, må han spise.
Jeg skal kjøpe noe å spise. Vil du ha noe?
Nei takk.
Jeg savner maltene.
Faktisk, la meg prøve en malt.
Han bestiller det.
Fem, seks, sju, åtte!
Mor?
- Hallo, sønn. - Hei, mor.
Dette er Zakia, jenta jeg...
Selvfølgelig. Hyggelig å endelig treffe deg.
Deg også.
Capheus sa du jobber med barna her.
Det er utrolig.
Barna gjør mye mer for oss enn vi gjør for dem.
Så skolen lærer barna forskjellige former for kunst?
Ja. Kunst er fundamentalt for utviklingen av et barns fantasi.
Man kan ikke skape eller oppnå noe uten først å forestille seg det.
Min sønn sier du ble utdannet i London?
- Ja. - For en gave.
Det var det.
Han sa du fikk mange tilbud, men at du ville hjem.
Der er mye jobb å gjøre her.
For mye urett, korrupsjon og fattigdom.
Men jeg elsker Kenya, slik din sønn gjør.
Min fremtid er mitt land.
Det er derfor jeg er så glad for at han stiller til valg.
Hva?
Mor, jeg har noe jeg vil fortelle deg.
Jeg pleide å sitte her og tenke på fremtiden.
Prøvde å se for meg hvordan livet mitt ville bli.
Jeg forestilte meg aldri noe slikt.
Jeg tror ingen vet hva slags liv de vil få.
Det er derfor vi føler oss levende.
Tror du det er sant for folk, og hvis ja,
betyr det at du aldri egentlig kjenner din mann?
Eller din egen bror.
Jeg må innrømme at jeg er ukomfortabel med slik usikkerhet.
Nei, men hva er alternativet?
Kala?
Du har besøk.
Vi kan bli her.
Nei, det går bra.
Vi må ta en prat.
Så du har forskjellige stemmer i hodet, og en av dem er Will?
Jeg vet det høres rart ut.
Hvis han er i hodet ditt og hører på, betyr det at han hører hva jeg sier?
- Ja. - Ja.
Så når jeg sier: "Dra til helvete og brenn sakte, Gorski,"
så kan han høre det?
Ja.
Jeg fortjener det.
Han sier han fortjener det.
Visst faen.
Spør ham hvorfor jeg skal bry meg om ham
eller hans gale "jeg hører stemmer" -kjæreste,
når han ikke bryr seg om meg?
Mobilen din kommer til å ringe.
Hør her, D, jeg er lei for det.
Du kan ikke si unnskyld for slikt.
Kan du la meg prøve å forklare?
Jeg ber om to minutter.
Du får ikke to minutter.
Ok. Greit. Kan du svare på ett spørsmål?
Hva?
Hvor mange ganger har FBI og Homeland Security avhørt deg?
Jeg kan ikke telle så langt.
Du sa ikke noe fordi du ikke visste noe.
Det er derfor jeg ikke ringte. Jeg kjenner deg, D.
Jeg vet du elsker å være politi.
Og en stor del av å være politi,
er å være i den varme, stinkende bilen hver dag med min beste venn.
Jeg vet også at min beste venn er den dårligste løgneren jeg vet om.
Hvis du mistet jobben for å beskytte meg,
kunne du ikke vært politi mer.
Jeg ville aldri tilgitt meg selv.
En del av være en bestevenn er å bry seg mer om dem enn om jobben.
Ja, men du har en kone. To nydelige barn.
Og de savner deg også, for faen.
Jeg savner dem.
Jeg savner deg.
Jeg savner livet mitt.
Jeg prøver å få det tilbake.
Men jeg trenger din hjelp.
Ok.
Greit. Hva vil du jeg skal gjøre?
Du hadde rett.
Dette er ikke en unnskyldning, men et forsøk på å forstå det.
Jeg har jobbet i firmaet siden jeg var barn.
Jeg pakket bokser mens andre spilte fotball.
Så snart jeg kunne matte, lærte faren min meg å regne på marginer.
Jeg ble oppdratt til å tro på firmaet slik andre tror på Gud.
Jo mer trofast jeg var, jo mer jeg ofret,
jo mer troen min vokste,
jo mer beskyttet min Gud meg og familien.
Ingenting har vært viktigere.
Og fokuset har fått meg til å miste oversikten...
...over ting som en mann i min posisjon aldri burde miste oversikt over.
Men jeg har forandret alt nå.
Firmaet vil gjøre ting annerledes nå.
Blikket i øynene dine fikk meg til å se hva du så.
Og jeg hatet det også.
Du er mitt liv.
Alt annet er... eiendeler.
Og mer enn noe annet... vil jeg være mannen du trodde jeg var.
Nei! Jeg forbyr det!
- Vi skulle diskutere det. - Intet å diskutere.
Politikk gjør folk til tåper, og tåper til bøller.
Politikk drepte din far og vil drepe deg.
- Jeg forstår hva du føler. - Så hvorfor diskutere?
Jeg vet ikke.
Kanskje jeg har sett rundt meg på alt som er galt...
...og lurt på om jeg kan gjøre noe for å hjelpe.
Kanskje jeg har for mye av min far i meg.
Kanskje jeg er like dum som ham.
Vi hadde den samme krangelen.
Bare si meg hvorfor.
- Jeg sa jeg skal si nei. - Men du vil si ja.
Jeg vil det.
Si meg hvorfor, når du vet hvor farlig det er.
Fordi vi ikke kan flykte fra håpet.
Vårt eneste håp for å gjøre landet bedre,
er å gjøre det selv.
Jeg beklager.
Det siste jeg vil, er at du skal lide.
Jeg skal trekke meg.
Det skal du ikke.
Alt jeg ber om, er at du husker at du er alt jeg har igjen av ham.
Jeg beklager, far.
Hadde du ikke kommet til fengselet, hadde du ikke brydd deg om meg...
...ville du kanskje vært i live fortsatt.
Jeg føler meg fortapt.
Alt jeg trodde var mitt hjem...
...er borte.
Hver gang jeg føler at jeg hører hjemme noe sted...
...må jeg dra.
Jeg er fanget mellom det jeg vil ha, og det jeg vet jeg ikke kan få.
Mamma... jeg savner deg.
Jeg måler mye av mitt liv mot én ettermiddag med deg.
Beklager, mamma. Jeg tapte kampen.
Du kjempet mot en som var nesten dobbelt så gammel.
Men jeg tapte og gjorde deg trist.
Jeg er ikke trist, Sun.
Hvorfor gråter du, da?
Mødre bekymrer seg for sine døtre.
Jeg er alltid redd for deg når jeg kommer til kampene dine.
Men jeg er ikke redd.
Jeg vet det.
Det er derfor jeg gråter.
Læreren din fortalte at han aldri hadde sett en kriger så fryktløs som deg.
Når jeg ser deg og din besluttsomhet...
...vet jeg at livet ditt ikke vil bli som mitt...
...og det gjør meg veldig lykkelig.
Det var den dagen hun tok meg med til vårfestivalen.
Det er mye av henne i deg.
Jeg ble ernært av henne.
Men Joong-Ki var for ung.
Det var min plikt å oppdra ham i hennes sted.
Men jeg feilet.
Det som skjedde, var ikke din feil.
Mange får aldri den typen kjærlighet som du fikk fra moren din.
Jeg gjorde ikke det.
Men det gjorde ikke meg til en morder.
Det er kanskje sant.
Men det forandrer ikke følelsen inne i meg.
Jeg vet at følelser kan overvelde logikken vår, og på samme tid
kan logikken ødelegge følelsene som gjør livet verdt å leve.
Broren min drepte faren min på grunn av meg.
Dette er ikke en følelse. Det er fakta.
I mange år etter at min far ble drept...
...trodde jeg det var min plikt å ta hevn.
Jeg stjal en pistol.
Jeg så for meg at jeg skjøt mennene som drepte ham mange ganger.
Men du gjorde det aldri.
Nei.
Hvorfor ikke?
Moren min.
Kom. Sitt med meg. Jeg vil snakke med deg om faren din.
Jeg spurte om hun hatet mennene som drepte ham...
- ...og hun sa... - Jeg har ikke plass til hat i mitt hjerte.
Jeg har ingen mor til å gi meg slike råd.
Kanskje ikke.
Men du har oss.
Skal du fortelle meg at jeg skal stole på loven?
Nei.
Faren min var som din bror.
Verden er bedre uten dem.
Jeg tror jeg er mer forvirret enn jeg var før.
Intet enkelt svar, Sun.
Uansett hva du bestemmer deg for, vit at du ikke må gjøre det alene.
Jeg bryr meg ikke om hvor hun er.
- Du klippet deg! - Unnskyld.
Men du har ingen avtale!
Så du den?
Jeg må ringe tilbake.
Har du sett den?
- Ja, jeg så den. - Den har nesten to millioner treff!
Kan du tro det?
- Det er utrolig. - Lito, dette er litt flaut.
Jeg trodde advokaten din pratet med deg.
Han sa jeg burde prate med deg.
Gjorde han det, ja?
Ok. Greit.
Før du starter... Jeg vet vi har hatt problemer med å finne et prosjekt.
- Det er ikke det. - Jeg måtte gjøre dette før jeg var klar.
Vel, jeg skulle ønske du hadde snakket med oss først.
Hvorfor det?
Jeg skal gå rett på sak.
Dette byrået representerer deg ikke lenger.
- Hva? - Det er ikke min feil.
Jeg kjempet for deg.
Jeg mener det du gjør er... viktig.
- Hva sier du? - Visse høytstående klienter
her hos CMA er simpelthen ikke enig i din...
Hva vil du kalle det? Livsstil?
- Det er ikke en livsstil. - Uansett. De sa til ledelsen
at det var enten dem eller deg. Ok?
Hvem?
Denne samtalen skjedde aldri, ok?
Vi bestemte oss for å gå hver vår vei og ønsket hverandre alt godt
i andre foretak, osv.
Du sa jeg var din mann.
Vel, du løy til oss, også.
Takk.
Kan jeg gi min mening?
Jeg kom alene.
Jeg vil bare prate. Det er alt.
Hvordan visste du at jeg ville være her?
Jeg gjorde ikke det.
Jeg har vært her hver morgen før jobb.
Jeg tippet at om du kom, var det tidlig.
Jeg visste at du ville besøke dem.
Jeg ville følt det samme om min far begikk selvmord.
Faren min begikk ikke selvmord. Han ble drept.
Det er en alvorlig anklage.
Det er ingen anklage, det er fakta.
Har du bevis på det?
Jeg vet hva min bror har gjort.
Og jeg behøver ikke deg eller loven til å tro meg.
Hvorfor ikke?
Fordi jeg har sett rettssystemet ditt fra alle sider.
Og det siste jeg forventer fra det, er rettferdighet.
Hør her.
Jeg mente det jeg sa til læreren din.
Jeg er på din side.
Vi vet at broren din ikke er mannen media tror han er.
Vi mistenker at illegale penger flyter gjennom hans firma.
Vi klarer bare ikke bevise det ennå.
Hør på deg selv, detektiv.
Er dette systemet du tjener?
Ja. Loven er ikke perfekt.
Jeg ber deg stole på meg, så sverger jeg å beskytte deg.
Jeg trenger ikke beskyttelse.
Er du sikker?
Jeg lovte at jeg bare ville prate,
så jeg skal ikke stoppe deg om du vil gå.
Men dette, i dag, er kanskje min siste sjanse for en omkamp.
Kan jeg foreslå en kjapp test av din uskadelighet?
En kjapp kamp?
Vinner du, drar du som du vil.
Men hvis jeg vinner...
...blir du med meg og forteller historien din offisielt.
Hvis du ikke stopper meg, har jeg ingen trang til å slåss.
Nei, du må ikke.
Men jeg håper at du vil.
Jeg har tenkt på kampen vår ved Mrs. Chos leilighet.
Mye.
Jeg har ikke tenkt på den overhodet.
Greit.
Vis meg hva du har lært.
Når var sist gang du tapte?
Jeg husker ikke.
Jeg husker trikset fra kampen mot King Kong Kim.
Han var den beste fra vår dojo, og du kuttet ham rett ned
som om du hugget et tre.
Slik?
Akkurat slik.
Fått nok?
Nei.
Du tenker for mye.
Læreren min sier det samme.
Etter at jeg tapte en viktig kamp,
sa han at jeg bekymrer meg for mye om hva jeg bør gjøre.
Han sa at kamp ikke er noe du gjør i hodet,
det er noe du gjør med hjertet.
Er du enig?
Jeg tror du vil ha godt av å bruke mer tid med din lærer,
og mindre tid på å plage meg.
Men dette er mye morsommere.
Kom igjen.
Sett i gang.
Jeg tror jeg vet hvorfor du aldri husker kampene dine.
Du kjemper ikke mot en person.
Du kjemper mot noe annet.
Du brukte en falsk identitet til å slåss på grunn av din far.
Jeg tror han nektet å se deg...
...og forstå hvor spesiell du er.
Du har blitt bedre.
Det er nesten et år siden du kysset meg her.
Riley, jeg...
Jeg vet at jeg har oppført meg...
...litt sprøtt i det siste, det er ikke med vilje.
- Jeg vet det. - Det er bare at...
...jeg aldri har elsket noen...
...slik jeg elsker deg.
Jeg lover å komme tilbake til deg.
Det er ventingen som er vanskelig.
- Jeg vet det. - Det er...
Tror du det vil ta lang tid?
Nei.
Kanskje i morgen... kanskje neste uke.
Eller kanskje nå.
Hvilket det er.
Er han er?
Øyriket har sagt sitt.
Jeg har fått en adresse.
Du må dra dit. Du må dra nå.
- Hva? Whispers. Hvor? - Beklager så mye.
Men du kommer også til å flippe ut.
- Hva? - Jeg fikk ikke sove.
Jeg var nysgjerrig på massedrapet.
Å, ja?
En av de drepte var en britisk politiker, Mitchell Taylor.
Han holdt en tale da det skjedde.
Dette er ikke fordi jeg ønsker
å sitte i en ring og synge Lennons "Imagine".
Dette er for å minne folk på at frie samfunn er sterkere samfunn.
Snakker han ved en moské?
Er han muslim?
Nei. Det var en slags fredssamling med alle slags folk,
jøder, muslimer, kristne, ateister.
Siden byer ble oppfunnet, er åpne, flerkulturelle samfunn
stedene hvor verdens beste og smarteste har ønsket å dra til,
og monokulturelle, repressive samfunn
er stedene de har ønsket å flykte fra.
Herregud.
Stakkars dem.
Hva skjedde med drapsmannen?
Han prøver å ta livet av seg.
Hvor mye bedre hadde verden vært om de startet med seg selv?
Ikke sant? Men se, rett før han skyter.
Bra. De tok ham.
Ja.
Men det hele virket så trist,
Taylor prøver å gjøre noe med frykten for annerledeshet,
at jeg ble dratt inn.
Jeg begynte å lese tweetene hans, postene, intervjuene,
og jeg tenkte at Internett minner om et slags psycellium,
slik du erfarte i skogen med Angelica,
hvor minner og øyeblikk i våre liv eksisterer utenfor oss...
...da jeg så dette.
Ruth El-Saadawi?
Skremmende nok?
Så begynte jeg å tenke som deg,
kanskje tilfeldigheter ikke er tilfeldigheter,
og da pep telefonen min, og jeg skrek.
De satte morderen i fengsel,
men de ga ikke identiteten hans før nå.
MOSKÉ-SKYTTEREN HENGER SEG
Todd.
Herregud.
CHICAGO POLITI
Å, nei.
Selvfølgelig.
Du kødder med meg.
Kom.
Riley.
Ok, nå er jeg offisielt skremt.
Jeg liker ikke dette.
Vi finner en annen måte å ta Whispers på.
Jeg vet hvorfor Whispers har vært borte.
Han har vært i fengsel.
Han forhekset Todd og fikk ham til å drepe en politiker, Mitchell Taylor.
Fy faen.
Kirken?
Hvorfor det?
Det er her møtet skal være.
Ok. Dette blir bare rarere.
Herregud.
- Han sa jeg måtte gå ned trappen. - Hvem sa det?
Mr. Hoy.
Vil du ha min mening?
Ikke faen om jeg går ned der.
Ja, takk.
Spesielt fordi om dette var en film,
er dette scenen hvor den morsomme, men irriterende vennen dør.
Han sa jeg må gå alene.
Vel, det løser mitt problem.
- Jeg venter i bilen. - D!
BPO jobber ikke slik.
Dette er noen som er redd.
Om jeg skulle gjøre det de skal, ville jeg og vært redd.
Jeg gjorde en scene som dette i Tilgi Oss Våre Synder.
Hva skjedde?
Alle døde.
Ikke hjelpsomt.
DRIKK MEG
Nei.
Det er en test.
De må vite at jeg er alene.
Nei.
Fem minutter.
Om fem minutter sender jeg Diego inn.
Jeg måtte vite hvor langt du ville gå.
Jeg måtte vite om jeg kunne stole på deg.
Jeg forstår.
Det er rart å endelig møtes.
På en måte eksisterer du og ditt knippe på grunn av meg.
Du jobbet med professor Kolovi.
Du hjalp Angelica flykte.
Vi innså begge at hun ville føde et nytt knippe.
Etter det som skjedde med hennes første...
...visste jeg hun ville dø før hun lot det skje igjen.
Hvorfor her?
Angelica hørte meg synge en dag og spurte hvor jeg hadde lært det.
Jeg fortalte om denne kirken.
Det var hennes idé å komme hit.
Hvorfor jobbet Angelica med BPO?
Hun lette etter barna sine.
Hva skjedde med dem?
Ingen av oss innså hvor fort BPO forandret seg.
Da jeg begynte, var det veldig annerledes.
Dr. El-Saadawi var en visjonær.
Jeg møtte henne på Stanford.
Og arbeidet jeg gjorde med henne, føltes... hellig.
Da hun døde, håpet jeg at Kolovi ville fortsette det hun startet.
Jeg vet ikke. Kanskje han trodde på hennes arbeid før, men... ikke nå.
Ikke etter at han møtte dr. Milton Bailey Brandt.
Det er det første navnet jeg visste om.
Da han kom til universitetet,
hadde han forskningsdata på utviklingen av sensoriums frontallapp
som vi alle var desperate etter.
Vi mistenkte alle hvor han fikk informasjonen fra,
men ingen ville spørre.
Men Brandt ville aldri løst nervetransplantasjonsproblemene
uten Angelica.
Nervetransplantasjon?
Det etterligner koblingen til et knippe,
overstyrer bevisstheten fra en sensorium til en annen.
Hvorfor?
Jeg er akademiker.
Selv da jeg hørte deg komme,
var jeg ikke sikker på om jeg kunne gjennomføre.
Men jeg vet hva som skjedde i New York.
Da jeg så de uskyldige menneskene bli drept...
Hvis vi har muligheten til å stoppe noe så grusomt fra å skje...
...burde vi ikke?
Vet du hva Angelica kalte Brandt?
Whispers.
Hun sa at stemmen i hodet som ber deg kutte pulsåren
eller ta en håndfull piller eller hoppe i døden...
...den stemmen roper aldri. Den hvisker.
Takk.
Han sover på blokkere.
Jeg nådde ham ikke for litt siden.
Så du vet ikke sikkert om han er der?
Nei.
Hvert øyeblikk vi står her, kan han våkne.
Hun har rett.
Det må skje nå.
Er du klar til å drepe i kaldt blod?
Jonas?
Hallo, Will.
Tekst: Thor Knai